Київська іконографія святого Миколая Мир-Лікійського та ікона «Миколи Мокрого» із Софійського собору - Люта, Тетяна (Київські історичні студії, 2025)
Історія вивчення давньоруської іконографічної спадщини Києва є вкрай малим доробком вітчизняної історії мистецтва. Донині першість у цих дослідженнях мали російські вчені з їхнім упередженим ставленням до українських, а передовсім київських іконографічних джерел, які були більшою мірою вкрадені та привласнені московськими музеями. Такою показовою пам’яткою є фреска св. Миколая із Михайлівського Золотоверхого собору, що нині зберігається у Третьяковській галереї. Завданням статті є з’ясування атрибуції та пошуку відомої ікони «Миколи Мокрого» із Софійського собору Києва. Дослідницькими методами розвідки стали джерелознавчий і компаративний способи вивчення іконографічних пам’яток. Висновки. У давньоруські часи в Софійському соборі не було ікони т.зв. Миколи Мокрого. Поява її там припадає на часи митрополита Петра Могили. Оригінал ікони надійшов до Всеукраїнського музейного містечка в 1934 р. на фотофіксацію та реставрацію, після чого вона містилася у зібранні Національного художнього музею України. Після Другої світової ікона зафіксована актом з відповідним шифром того ж музею, проте на сьогодні доля раритету невідома. Можемо констатувати особливу давню київську традицію шанування св. Миколая Мир-Лікійського, яка, крім писемних пам’яток, присвячених чудам святого, яскраво виявилася в його іконографії. Київські мозаїки, фрески, ікони із зображенням святого характеризуються багатством художніх форм та психологічних прийомів, проте вони передають давню візантійську загальнохристиянську традицію зображення чудотворця.