Просвітні курси інтернованих вояків-українців у таборах Ліберець і Йозефов, Чехословаччина, у 1921–1922 рр. (за матеріалами часопису «Український Скиталець») - Срібняк, Ігор; Хлєбіна, Анна; Кротофіл, Мачей (Київські історичні студії, 2026)
У статті розглянуто особливості функціонування освітніх курсів інтернованих вояків Української Галицької Армії у таборах Ліберець і Йозефов ЧСР упродовж 1920–1922 рр. У них старшини мали можливість відвідувати матуральні гімназійний реальний та семінарійний курси, натомість для стрілецького складу інтернованих було засновано низку практичних курсів, із завершенням яких вони мали вагомі шанси на працевлаштування та отримання гідної зарплатні. Водночас у таборах опікувалися й тими вояками, хто мав низький освітній ценз, організуючи для них проведення курсів неграмотних і малограмотних. Освіта таборян стала одним із найпотужніших інструментів для подальшої їх адаптації та соціалізації в ЧСР, що значно полегшувало комбатантам процес інтеграції до чехословацького суспільства. До ведення курсів залучалися кращі представники старшинського корпусу УГА, які мали для цього необхідні знання та навички, а також патріотичні почування і бажання підготувати своїх земляків до тривалого перебування на чужині. Саме тому всі освітні осередки (школи, гуртки, курси), що діяли в таборах, виконували й важливу національну місію, яка полягала в збереженні української культури, мови та історичної пам’яті інтернованого вояцтва.